Hoțul din Paris
versiunea românească: theo_buzau@yahoo.com
Unii hoți lucrează foarte precaut, ca să nu strice mobilierul.
Nu și eu.
Alții pun totul la loc cu grijă înainte de a pleca.
Eu, niciodată...
Fac o meserie murdară și am o scuză...
O fac la modul "murdar".
În plus, nu am timp de pierdut.
Pentru o casă ca asta,
să vezi tot, să sortezi, să alegi,
ar dura o noapte-ntreagă...
și așa s-ar cuveni.
Știu despre ce vorbesc.
Să dau spargeri..., e viața mea.
Nu ne alegem destinul. Dar nu mă plâng.
Nu-ți mai roade unghiile.
Dacă îți plac, roade unghiile altora.
Ale tale sunt proprietatea ta. Respectă-ți proprietatea.
Am fost orfan.
Am crescut alături de vara mea, Charlotte, și unchiul Urbain, tatăl ei.
El m-a luat la ei și a vegheat asupra intereselor mele.
Într-o zi voi fi bogat, toată lumea mi-o spunea necontenit.
Lenea este un viciu, du-te la muncă !
Copiii mei, un sfat e mai valoros decât pomana.
L-am urât, dar pe Charlotte o iubeam.
Am jurat să mă căsătoresc cu ea.
Au trecut 14 ani...,
din colegiu în armată, din camin la barăci...
Paisprezece ani după gratii.
Și apoi libertatea..., întoarcerea..., Charlotte.
Georges.
Ce-i cu tine ?
Am un logodnic.
O să mă mărit.
Georges, l-am iubit mult pe taică-t'u...
Un om fermecător..., un artist...
Dar, la bani, era "tămâie"...
A făcut mari greșeli, s-a păcălit chiar și în propria avere.
O să verifici. Am încercat să repar situația.
Georges, mă auzi ?
Am făcut speculații pentru binele tău.
Din păcate, am dat peste niște canalii fără scrupule.
Este deplorabil, dar cine ar fi știut că Banca Europei va da faliment ?
Cine ? Asta te-ntreb...
Ai pierdut în total 600.000 de franci.
Șase sute de mii ?
Nici eu nu am fost cruțat.
Ar mai fi 300 de mii, unde sunt ?
Uite-i...
Acțiuni în Panama. Știi bine că sunt fără valoare...
Este posibil. Dar am plătit o grămadă de bani pe ele !
Vrei să vezi facturile ?
O să înțelegi situația dificilă...
- De ce m-ai jefuit ? - Ce ? Cauți gâlceavă ?
Vrei să-i rotunjești zestrea Charlottei ?
Charlotte? Ce-are ea de-a face cu asta?
Pui la îndoială cuvântul meu?
- Da, unchiule. - Apoi, dă-mă în judecată, dacă vrei.
Dacă ai timp și bani, ai o șansă într-o sută să câștigi.
Te-ai gândit la toate !
Unde semnez ?
Fii atent ! Să nu semnezi cu viclenie...
Nu vei mai putea reclama...
- Ai vreo remușcare ? - Eu ? Ești nebun ?
Ai aerul unuia care-mi face un cadou. Nu-mi place asta.
Nu crede în aparențe. Te-ai putea înșela.
- Ai un logodnic pentru Charlotte ? - Verișoara ta va face o căsătorie bună.
Ești surprins ?
Contai pe mariajul cu ea ?
Sper că nu !
Ai dreptate... Nu sunt partida potrivită pentru ea.
Voi încerca să mă controlez.
Câteva zile mai târziu, la al-de Montareuil,
am asistat la logodna fiului lor, Armand, cu Charlotte.
Am pornit bine, domnișoară.
- E un început strălucit. - Așa e, Armand.
Ești veselă, văd... Ca și mine...
Sunt vesel, dar... timid.
Dă-mi timp pentru a mă obișnui să trăim împreună.
Familia Montareuil, cândva foarte bogată,
încă mai păstrează câteva din bijuteriile lor celebre.
La această ocazie, doamna de Montareuil le-a scos din bancă
pentru ca verișoara mea să capete un inel de logodnă.
Charlotte, puișorul meu...
Champagne?
Tată, dă-mi chibriturile înapoi.
Marguerite!
Și du-te la pat, e târziu.
Copleșitor, nu ? Un pair al Franței dojenit...
La Margelle. Félix La Margelle, la dispoziția dumneavoastră...
Încântat. Dar eu nu văd niciun rău în a i se lua chibriturile.
Cu excepția cazului unui pyroman...
Dl de Montareuil a încercat de mai multe ori să dea foc casei.
Sunt bucuros că ne-am întâlnit.
Sunt un vechi prieten de-al unchiului dvs.
Am auzit că v-a returnat averea părinților dvs.
Ce a mai rămas din ea.
Strâng fonduri pentru construirea de biserici în China.
V-ar plăcea să ajutați la opera de propagare a credinței ?
Sincer, nu.
Admir sinceritatea.
Părinte, avem trebuință de înțelepciunea dvs...
Vin îndată, doamnă !
Împăratul a dăruit această broșă bunicii soțului meu.
- Uimitoare... - Nu-i așa?
Ce credeți că reprezintă, părinte? O floare? Un fluture?
Nu, Madame, reprezintă 200.000 de franci,
suficient să construiști o jumătate de biserică.
Întotdeauna glumiți...
Domnul ne părăsește deja ?
Nu spune nimănui, dar mă plictisesc.
Și eu mă plictisesc...
Asta e cheia de la camera mea.
Unde este?
Camera mea ? Ești cam îndrăzneț...
La etajul doi.
Ușa din fața scării... are o clanță verde...
Mulțumesc, Marguerite.
Te duci sus?
- Te superi ? - Vin și eu îndată...
- Bună dimineața, Marie-Jeanne. - Arătați așa de tras la față !...
Bună dimineața.
- Ai stat aseară până târziu... - Am făcut zgomot ?
Bineînțeles că nu. Nu am dormit deloc.
Te-ai distrat? Unde ai fost?
Am vești îngrozitoare. Cineva a spart azi noapte casa Montareuil.
Bijuteriile de familie ... Nimic n-a mai rămas.
Charlotte, mă tem că logodna ta va fi anulată.
- De ce? - De ce?!
Acele bijuterii erau garanția averii lor.
Nu te pot lăsa să intri într-o familie ruinată, ca să nu-mi reproșezi mai târziu.
- Și dacă se vor găsi bijuteriile? - Nu putem trăi pe supoziții.
Așteaptă-mă aici. Mă duc la poliție. Cunosc pe cineva...
Vreau să aflu tot.
Bijuteriile ...
...tu ai fost ?
- Pleci ? - După cum vezi.
Unde?
Cu cine ?
Tu ai furat acele bijuterii.
Vorbește, răspunde-mi.
Nu pleca, Georges.
De ce pleci?
Am nevoie de o schimbare de aer.
Tatăl tău face aici aerul irespirabil.
O să fiu iar singură.
Vino cu mine.
Ești nebun.
- Nu, Georges, nu aici. - Te temi ?
Mergi cu mine, acum.
Ești nebun... Spui ce-ți vine-n minte...
Știi foarte bine că este imposibil.
Din cauza tatălui tău?
Da, din cauza lui.
Din cauza acestei case, totul.
Pentru Montareuil, n-ai fi lăsat totul ?
Mi-e teamă de tine, Georges.
Tu ai furat bijuteriile.
Vrei bijuteriile?
Sunt aici, toate.
Inele, coliere, broșa împăratului ...
Charlotte.
Charlotte, am gândit bine. Nu mai ești logodită.
Poliția a clasat cazul. Bijuteriile nu vor mai fi recuperate.
Vinovații sunt știuți ?
"Vinovații" ?
Vrei să spui: "vinovatul" ...
- Pleci ? - Da.
Cu pantofii mei ?
Poți să-i iei. Mă rodeau...
Ei bine, spune-ne cine e hoțul.
Păstrați doar pentru voi ...
A fost un militar.
O canalie care se culca cu Madame de Montareuil.
Fosta viitoare mamă-soacră-ta avea un amant, imaginează-ți...
- El a fost ridicat astăzi. - Cu bijuteriile?
Ți-am spus că nu au fost găsite.
El a avut un complice...
...care a fugit... Nicio probă.
Un caz clasic.
Pentru a evita scandalul, Dna de Montareuil și-a retras plângerea.
Afacerea este închisă, așadar?
Poliția așa o consideră. Crezi că e amuzant?
Madame de Montareuil este o ticăloasă. Ne-a trădat.
M-am oprit pe la ei în drum.
Ea era să leșine.
Își dădea ochii peste cap. Tot timpul are ceva cu mine.
Să ai de-a face cu asemenea oameni când ai avere de-un milion...
nu e de mirare că apar revoluțonarii.
Ce faci aici, Charlotte?
Vii ?
Domnule Randal ! Oo, Doamne!
Cum se spune, numai munte cu munte nu se întâlnește.
- Îmi dai voie? - Vă rog !
- Te duci la Bruxelles? - Da.
Desigur.
Te duci să investești moștenirea.
Belgia este o alegere înțeleaptă.
O țară stabilă. O societate cu mari valori morale...
Dinamică... Industria ei este în plină dezvoltare...
Îmi pare rău că intervin, domnilor,
dar am auzit disertația...
și am înțeles că domnul ...
Dumoulin. Dumoulin Fernand.
Încântat. Van der Busch, Emile, industriaș.
Eu sunt belgian. Doriți o, investiție sigură în Belgia ?
EU ?!
Industria chimică este o valoare sigură.
Vorbesc în cunoștință de cauză.
Firma mea se ocupă de vopselărie.
Da, da, fabric coloranți.
Avem cele mai bune dotări în domeniu din Belgia.
Ce alte dovezi mai vrei, să te conving ?
Intrăm în era culorilor.
Universul ne este piața.
Exact. Cerere și ofertă. Veți avea nevoie de tot mai mulți lucrători.
Ei vor cere creșteri salariale.
Părinte, ei pot cere, dar nu le vor obține.
Profiturile să crească în primul rând, apoi salariile.
Asta-i legea economiei, prieteni.
Ai planurile fabricii d-tale ?
Desigur, mă duc să le caut...
Acum, o să-mi explici ?
Ce ? Că bijuteriile d-nei Montareuils sunt în bagajul tău ?
Nu-ți spun nimic. Fii calm.
Ești un hoț. Și eu sunt.
Aici sunt planurile,
bilanțul, cifrele și un cherry brandy.
Eu nu am voie să beau. Mulțumesc.
- Nu vă temeți de accidente ? - N-ar trebui să beți prea mult.
Și nu la alcool mă refer, ci la problemele industriale.
Aa, scuze...
Două explozii..., acum un an.
Au murit vreo 15 oameni.
A fost o slujbă de înmormântare...
...grandioasă, emoționantă.
Patroni și muncitori uniți în durerea comună...
Unitatea inimilor la intonarea cântului "De profundis"... [din adâncuri][lat]
A fost o bună publicitate !
Cafeaua, domnilor.
Nu vă temeți, ca prietenul nostru, de o revoluție socială ?
Tulburări ocazionale mai sunt, desigur...
Și... dacă muncitorii se vor răscula în masă,
năvălind și luând totul ...
- În Belgia ?! - De ce nu ?...
Băncile sunt sparte, casele jefuite...
Avem Garda Civilă pentru protecție.
În plus, numai idioții încredințează banul lor băncii.
Vreți să spuneți că păstrați banii aici ?
Firește !
Am un seif, domnilor.
Doamne, ce încăpător e !
Într-adevăr. Chiar acum, conține
peste o jumătate de milion în bonuri valorice fără să pun la socoteală banii.
Când îmi propun o investiție,
am cu ce s-o fac, domnule.
- Ce zici de hoți ? - Îi aștept, dle Dumoulin.
- Încuietorile sunt solide ca și seiful. - Ai o alarmă electrică ?
Nu, sigur că n-am așa ceva...
Energia electrică este scumpă și mai întotdeauna în pană...
În acea zi, La Margelle mi-a arătat hotelul Regele Solomon.
Un hoț demn de acest nume nu s-ar caza în altă parte la Bruxelles.
Avem și noi năravurile noastre...
Uite ! Canonnier a făcut toate astea.
- Canonnier ? - Un mare hoț.
O minte ascuțită.
Este la pârnaie în acest moment.
Bun, bijuteriile...
Stii, Georges, un hoț nu este un terchea-berchea.
Meseria e grea, trebuie învățată...
Prima mea lovitură a fost de-o îndrazneala aproape copilărească.
Am avut noroc, fără-ndoială...
Vreau doar să-nvăț...
- Vroiai să lucrezi singur ? - Nu, aveam un plan...
Să intru în închisoare pentru un fleac și să-mi fac prieteni.
Dacă e posibil, evită pușcăria.
Acolo ai și întâlniri neplăcute,
iar haleala este rea.
Iar tu ești întruchiparea independenței.
Vrei să vezi lumea,
să cunoști tipi, să reușești.
Ai destul curaj.
Cel puțin, ai ce face cu mâinile.
Acțiune, Georges, asta e.
Am făcut orice fără să stau pe gânduri.
Mi se părea firesc.
Erai dominat...
Cunosc forța asta irezistibilă !
Eu o cunosc bine. Toate țin de ea.
Erorile, visele, greutățile vieții...
și nu contează nici câstigul nici tulburarea...
Niciodată nu m-am gândit așa amănunțit.
Nu ești burghez, ci hoț...
Ești diferit, complet diferit ! Luxul...
Ca atare, nu vei fi înteles de cei mediocri.
Tu ești imaginea a ceea ce lor le este interzis...
Ce să-i faci... Și ei caută certitudini...
Se cramponează de aparențe...
Tu treci prin ziduri.
Părinte, faceți filosofie ?
Ooo, ce lucruri frumoase !
E începutul domnului.
Georges Randal, Voisin Roger.
Mi se spune Roger Rușine.
Georges, diseară mergi cu Roger. El te va învăța noțiunile elementare.
Diseară ? Unde ?
La un un domnn întâlnit pe tren.
Un băștinaș care fabrică vopsele.
Iată amprenta cheii de la living.
Este o cheie parșivă. Dificilă...
Ai treabă, atunci... grăbește-te !
Și... altceva...
Evită omorul...
E grosolan, murdar, și anacronic...
Cea mai sigură modalitate de-a umili un burghez e să-i spargi seiful.
Nu e ceva de laudă...
O noapte frumoasă, ăă?
Cum zice La Margelle: "hoțul sub clar de lună e ca un om cinstit"...
Are talent, tipul ! Păcat că nu mai e "în mână".
Abatele ? Mă uluiești...
E terminat, o legumă... îți spun eu...
Încearcă să-l urci p-un acoperiș, și-o să vezi...
Are lucruri mai bune de făcut. Gândește pentru noi...
Poate ai dreptate. Na, pune-ți papucii ăștia...
de gumă, ca lumea...
Padre mi-a spus că prima lovitură ai dat-o într-un muzeu...
Îmi place pictura. Chiar am pictat în aquarele...
Castele pe-un mal de lac, cam ăsta-i subiectul meu preferat.
Veneția...
Ai fost la Veneția ?
Nu, ăsta e visul meu.
Voi ajunge acolo într-o zi, când o să am timp.
Hai, să mergem...
- Ce-i mirosul ăsta? - Camfor.
Corect, camfor.
De la blănuri.
Una !
Două !
Câte una de fiecare.
- Broussaille va aprecia blana. - Cine?
Broussaille, sora mea.
Locuiește în Londra. O vei întâlni curând. Haide !
Cu ce se ocupă ?
Cu bărbați. Îi place tare mult...
Van der Busch n-a mințit. Acțiunile la purtător erau acolo.
Am plecat la Londra, cu un capital substanțial.
Hoții își valorifică întotdeauna prada la Londra.
Îl știți pe Roger Rușine.
El e sau ba. Am oroare de negocieri bănești.
Cinci sute de lire sterline în numerar, și un cec pentru restul. De acord ?
Îmi place Anglia !
Dar de poliția engleză, îți place?
Dacă lucrezi pe continent, nu se bagă.
- Ești din Paris? - Nu, din Valenciennes.
Parintii mei au un en-gros acolo.
Au mostre ale tuturor seifurilor noi. Am ocazia să le studiez.
- Ei știu cu ce te ocupi ? - Desigur.
Ce dracu' fac ăia la Broussaille acasă ?
Ia să vedem...
Broussaille!
- Ah, fratele meu ! - Te muți ?
Nu ridica tonul...
Sunt o fătucă proastă.
Am uita să plătesc o rată,
și creditorii îmi iau tot... sunt la mezat.
Bine că sunt aici cu ce trebuie.
Adică, am cu ce achita.
Îți răscumpăr mobila.
- Cât ? - Cu spesele incluse ?
N-o să ne tocmim acum...
Numele meu este Broussaille.
Randal Georges.
Ida, e de la Paris.
Pot să iau eu astea ?
Mulțumesc.
Gata, s-a făcut treaba...
Dar... e pentru ultima dată...
Mulțumesc, odorul meu.
Te-am cam stors, nu ? Și tu muncești din greu să câstigi banu'.
Dar, o să vezi, într-o zi te voi răsplăti pentru tot, și apoi, mă duci la Veneția.
Este visul lui.
Pentru noi !
Stați așa ! Să dea baba cu ghiocu'
cine e ăl cu norocu',... tu !
Știi cu cine m-am întâlnit deunăzi ? Cu Canonnier,
e una din adresele de folosit.
- Are multe oferte. - Vrei să-ți cumpăr ceva ?
Plec mâine la Paris. Vii cu mine ?
Nu pot acum. Mă duc în Spania. I-am promis lui Marcel o mână de ajutor.
Aa, bine...
- Și ma-ta', domnule Randal ? - Cu plăcere, dacă te pot ajuta...
Taman asta zic... Ai o casă în Paris ?
Am avut, dar n-o mai am.
Ei bine, vino să stai cu mine... așa... ca amici...
O să-ți placă... Am un salon cât o clinică americană...
Hei, fato...
E simpatic, prietenul ăsta al tău...
...a căzut, chiar sub roți... Trenul a trecut peste ea.
Un sfârșit teribil pentru o mamă...
Îmi dai fiori...
E frig oricum. De ce nu bagă ăștia caldură ?!
Blana !
Ce blană ?
Am eu una de la Bruxelles.
Ai furat o blană ! Mi-e frică s-o pun pe mine.
Stă mai bine pe tine decât pe mine.
Ești atât de galant, Georges..., dar ai grijă...
Femeile sunt o ruină pentru hoți.
Ida are un magazin de modă în Paris, pe strada Berceaux.
Mai oferea și alte servicii pentru clienții ei...
Magazinul ei servea drept cutie poștală și loc de întâlniri.
Ea este aici.
Amintește-ți..., fii atent...
Canonnier îi dă 22% , niciun cent mai mult.
Vino, te rog.
Madame...
Domnule..., mi-e jenă... Nu știu cum să-ți spun...
- Ai vrut să ne întâlnim...? - Situația mea este disperată...
Dar, pari în regulă, doamnă...
Pot să am încredere în d-ta ?
Desigur. Ai cuvântul meu.
Am găsit un adevarat gentleman !
Ceva îmi spune că ai făcut politehnica...
Chiar se vede ?
Ești atât de bine-crescut...
Nu mi te pot imagina cu mâna vârâtă într-un buzunar. Ce meserie romantică...
- Dacă aș fi fost bărbat ... - Dar nu e cazul, Madame...
Domnule, am defectele mele, și nu le ascund...
Dar viața nu răsfață azi femeia...
Bărbații spun că suntem minunate
dar după câteva zile de plăcere, nu mai existăm.
În jurul meu văd numai inconstanță. Cum a fost cu englezul, luna trecută ...
- Un englez? - Da, un englez, fără onoare.
O brută..., un sălbatic !
Mă mușcă, mă zgârie, și apoi dispare...
După toate astea, ar fi trebuit să-l ții în zgardă...
Aa, așa crezi și d-ta ?
Mă cheamă Renée.
Este dificil de pronunțat. Zi-l... să văd dacă poți...
Renée.
Ah, ce frumos l-ai spus...
Soțul meu nu reușește... face politică...
Ce înseamnă un soț ?
Măcar de-am avea copii, dar nu avem, totul e așa de scump...
Totuși sunt norocoasă. Ida m-a pus în legatură cu Canonnier.
Un om deosebit ! El a fost cel care m-a sfătuit să-mi utilizez relațiile.
Lumea trebuie să cunoască lume...
Ei bine, asta se cheamă noroc. Am prieteni peste tot, la Paris, la țară,
când vin, când pleacă...
I-am oferit informații lui Canonnier
și am primit 50% brut din pradă...
un procent mare, dar ăsta e prețul.
Nu, doamnă, nu ăsta e prețul. Corect este 33%.
Treizeci și trei ?
Nici un hoț de marcă nu va propune mai mult de-atât.
Treizeci și trei la sută e puțin. Am spus cincizeci.
Ei bine, să facem un compromis la 45...
Nici 45, nici 40. Treizeci și trei, Madame.
Ești nemilos... Nu înțelegi femeile...
Gândește-te că timpul trece... Nu rămân tânără. Mi-e rușine de ce-am spus...
...dar știi cât îmi dă soțul meu pe lună ? O sumă de mizerie.
Și trebuie să fac față, să mă îmbrac elegant,
să am rochii noi, pălării noi ... Să strălucesc..., plus desuurile...
Uite ! Astea sunt obligatorii, știi bine...
- Știi cât costă toate astea ? - Treizeci și trei la sută.
Și unii spun că hoții sunt generoși...
Am două afaceri să-ți propun.
Una la Paris, cealaltă la Maisons-Laffitte.
Ce viață... De lucru n-am dus lipsă...
Operam câte-o bancă, arunci când se ivea ocazia...
Mergeam contra curentului.
Vara, departe de plaje. Iarna, departe de orașe.
Să mergem...
Ăștia se mută ? Știi ceva de ei..., Madaleine ?
- Nu ne-au spus nimic. - Așa ceva nu-i normal...
Într-adevăr, e ieșit din comun...
Dacă tot ești așa de interesat, de ce nu ne dai o mână de ajutor !?
Are 200 de kile...
Ei, suntem cam grăbiți...
Să mergem, Maurice. Grăbește-te !
Mai am un pic...
Simțeam meseria în vârful degetelor.
Aveam imaginație, reflexe bune, eram neobosit...
Dar, la vremea aia, mi-ar fi plăcut...
...să lucrez de unul singur.
Ești liber, zilele-astea ?
Am ceva timp.
Să fie într-un ceas bun !
Am o treabă foarte... delicată... dar foarte frumoasă...
Și tu ești potrivit pentru ea...
Colierul de perle al d-nei Goulet,
o femeie pioasă...
Locul: Paris...
- ...și, în plină zi. - De ce nu noaptea ?
Deoarece doamna stă cu el în pat, ca să mențină luciul perlelor.
Spune-mi, când e următoarea sesiune parlamentară ?
29 septembrie. Cred că o să avem noroc de data asta.
Randal, pe cuvântul meu! E Randal !
Ai venit să mă vezi ?
Mă bucur că te văd.
Dl profesor Boileau...
...Georges Randal, fost coleg de colegiu.
Ce frumos din partea ta !
Nu ți-ai uitat prietenul, după atâția ani...
- Dar, cum ai aflat adresa mea? - Aa, ușor.
Ne-am regăsit, nu ne mai despățim.
Amicus amicum fricat ! Să bem pentru asta.
- Sunt cam grăbit. - Ei,... câteva minute.
Abia a sosit și vrea să plece deja.
- Ajutor ! Am fost jefuit ! - Ce s-a întâmplat ?
Jaf, ziua-n amiaza mare. Extraordinar !
Îndrăzneala răufăcătorilor nu are limite. Uluitor...
Dle Mouratet, nu ai văzut pe careva ieșind de aici ?
Pe nimeni. Tu... ?
Nu. Putea fugi pe acoperiș...
Ingeniozitatea acestor ticăloși este de-a dreptul năucitoare.
Iar lumea este foarte nechibzuită.
Ah, Georges, ca întotdeauna, bine îmbrăcat, puțin aiurit...
Nu te-ai schimbat deloc. Cu ce te ocupi ?
- Sunt inginer. - Bănuiam eu ! La Calea Ferată ?
- Nu, la ecluze. - Aaa, șlepuri... Splendid !
Colierul meu ! Colierul meu !
Frumos trup, nu-i așa ?
Apropo, îl știi pe Courbassol ?
- Deputatul ? - Chiar el. Sunt mâna lui dreaptă...
Omul e un lider, o legendă vie...
Între noi fie vorba, curând va fi în guvern.
Fără doar-și-poate. Te voi introduce la el.
Scuzați-mă, domnilor.
Cabinetul d-lui Courbassol...
Râzi, ca să vezi, judecători... Toate astea pentru un colier de perle.
De ce te plângi...? Este o piesă magnifică.
Pot să iau vreo 50.000...
Și, în plus, ai pus pasul în politică.
Era un student bun, Mouratet ?
Întotdeauna premiant, nătângu'...
Am luat masa cu unchiul tău, ieri.
Nu a fost deloc amabil. Îi merge cam rău...
A devenit ciufut. Pielea i s-a îngălbenit...
Să întrețină fetișcane la vârsta lui...
...e spurcat și ridicol.
Și Charlotte..., cum o mai duce ?
Verișoara ta se plictisește...
- Bună ziua, Georges. - Bună ziua.
- Părinte... - Bună ziua.
Ai auzit vestea ?
Ești rănit ?
Poliția din Olanda, amice...
Au tras în noi ca în iepuri. Am "roit-o", dar Marcel a fost ridicat.
- Marcel va vorbi ? - E un om bun.
Are un avocat bun ?
Cel mai bun din Amsterdam. Nu se pune problema...
L-am îndrăgit pe Marcel.
Vorbești despre el ca și cum ar fi terminat...
Voi deschide un cont bancar pentru când va ieși.
Chestia asta a picat nasol !
Cu un braț rupt, când tata nu se poate bizui decât pe mine.
Delpich, bancher. Ai citit asta ?
Delpich? E bine cunoscut...
Ce zici ?
Ești interesat ?
Da, aș putea lucra singur.
Drept e, ești un lup singuratic acum.
Eu n-aș putea. Mi se pare greșit.
Ce te face să spui asta ?
Nu știu.
Te duci să-i vezi pe părinți ?
Sărută-i pentru noi, bine ?
Trebuie îngrijiți.
Nu le spune că sunt rănit. Să nu-și facă griji în plus...
O lume mică ? Întotdeauna am vrut să călătoresc.
Și Broussaille, nu lucrează prea mult, sper ?
E atât de ușor să întreci măsura în munca asta a ei...
Sunt oameni cumsecade...
Le-am dat vești bune despre Roger și Broussaille.
Cina a fost delicioasă, conversația un pic greoaie,
și aproape că am uitat de seiful bancherului Delpich.
Ei bine, nu-i o zi obișnuită, dar ora e înaintată.
Am plecat.
Fii atent.
Și spune-i lui Broussaille să scrie mai des.
Dacă i-ai citi scrisorile ...
Nici nu mai dormim, așa de mult râdem...
- Te rog, domnule, ai milă ! - Nu țipa, doamnă...
- Te rog, nu mă omorî. - Taci odată ?
Te rog, nu mă lovi.
Dacă mai scoți o vorbă...
Mi-ai rupt un dinte.
Ia să văd...
Nu ai nimic. Cine ești ?
Cine esti tu?
Sunt dna Delpich.
Aveai de gând să furi de la soțul tău ?
El mi-a cerut să am grijă de biroul lui cât timp lipsește.
Cu asta ?
Domnule, ajută-mă să plec de aici. E un monstru, un maniac.
M-a făcut să îndur toate viciile lui... Toate !
Ai vrea să-ți povestesc ?
Nu, doamnă, nu am timp acum. Din păcate.
Cu sculele astea... n-ai fi avut nicio șansă.
Ce torni ?
Acid, doamnă.
Oxysulfithermie. Este un truc nou german.
Din păcate, funcționează doar pe anumite aliaje.
- Durează mult ? - Câteva minute.
Este o meserie foarte murdară ceea ce faci, domnule,
dar ce interesantă e !
Numele meu este Genevieve.
Încântat...
M-ai compromis, dle...
Soțul meu mă va ucide, fără îndoială. Voi fi ucisă din cauza d-tale !
- Exagerezi. - Dacă l-ai cunoaște...
Nu țin să-l cunosc, doamnă, dar orice se poate aranja...
Ce faci?
Te voi lovi, te leg, și onoarea îți va fi salvată.
Nu mă atinge ! Ești o brută.
Am vrut doar să-ți spăl onoarea, dnă.
Nu sunt bijuterii acolo, doar numerar.
Știu.
Eși decisă să-ți părăsești soțul ?
Desigur, mai ales acum.
Uite, pentru călătorie...
Mulțumesc, domnule.
Știi cum să citești inima femeii.
Ai o fire teribilă când vrei.
Soțul meu are o alură de prost.
Ți-e sete ?
Da.
Cu ce să te servesc ?
Cu nimic.
Nu beau pe "șantier".
După ce am terminat, mă duc.
Ia-mă cu tine !
Imposibil, doamnă. Îmi pare rău.
Sunt nevinovat !
A fost oribil, părinte.
Astea sunt regulile jocului.
Și, le poți suporta ?
Uneori aș vrea să arunc în aer totul,
nu furtișaguri, fleacuri prostești.
Dacă nu accepți lumea așa cum este, care ar mai fi locul nostru în ea ?
Distrugerea proprietății ?
Vrei să-ți tai craca de sub picioare ?
Taman asta mă supără...
Nu ești singurul...
Te caută cineva.
- Cine ? - O doamnă.
- Cum arată ? - Roșcată...
Și-a adus toate bagajele.
Ți-am zis să n-ai încredere în femei...
În sfârșit...!
Frumos din partea ta să-mi dai un nume fals, o adresă falsă,
după ce-am pătimit amândoi.
Nici nu meriți să te sărut.
Cum ai dat de mine ?
Prin croitorul tău.
Eticheta lui era pe vesta ta.
Și am fost curioasă...
El a fost foarte de treabă. Evreu, dar cumsecade.
A făcut patru costume din aceeași stofă ca a ta.
Am văzut trei domni fermecători.
Ai fost al patrulea, și iată-mă.
Ai fost urâcios.
E nepoliticos să minți, ba chiar periculos.
Dacă mă răzbunam !?
Am trăit împreună câteva săptămâni.
Îmi neglijam afacerile...
Genevieve îmi ocupa tot timpul.
Când oamenii se holbează la mine, parcă îmi cresc aripi.
Asta mă face să mă simt tot mai tânără.
Femeile reușesc întotdeauna, știi, dacă nu le e frică.
- Și tu nu te temi niciodată ? - Niciodată. Fii pe pace.
Ai face orice, cu oricine ?
Cu condiția să am bani, și fericire.
Sunt atât de multe lucruri de făcut !
Sunt ca o plantă..., naturală.
Mergi puțin... mai în față...
Cu pași mici,
genunchii supli,
capul sus,
spatele arcuit, nu prea mult.
Genevieve era o femeie de acțiune.
Vroia totul. Avea nevoie de victime.
Am scos-o în societate, la Mouratet.
- E în regulă ? - Da...
Randal, ce mai faci ? Madame Randal, presupun...
Nu.
Aa, vino...
Să te prezint soției mele.
Iepuraș, el e Georges Randal.
Scuzați-mă. E ceva amuzant.
Soțul meu adesea vorbea despre tine.
Nu ți-l imaginai așa, nu ?
Deloc.
Mă simt aiurea...
Ce crezi despre ea? Cam copilăroasă, nu-i așa ?
E spirituală, foarte veselă....
E o perlă. Cultivată, activă, econoamă, știe să facă față la orice....
Și în pat..., o minune...
Apropo, Randal Urbain, este unchiul tău ?
Da. De ce ?
- Este aici. Ne mai vedem uneori. - Știu.
Oh, a sosit Courbassol. Iartă-mă.
Bună seara, domnule Randal.
Domnule deputat...
Mă simt onorat să vă cunosc, domnule.
Mouratet mi-a vorbit de d-ta în termeni măgulitori.
Ești inginer, pare-se...
la Căile Ferate, nu?
Nu, la ecluze.
E devălmășie în capul lui Mouratet. Toate le-amestecă...
Sunt prea mulți tâmpiți în politică.
Avem nevoie de oameni ca d-ta.
Voi fi în fieful meu, luni, la Dieppe. Vrei să vii și d-ta ?
O să-i întâlnești pe prietenii mei.
Sunt o seamă de lucruri mărețe de făcut.
Contez pe d-ta.
Descurcărețule !
Ah, dle inginer, ai sculele la tine ?
Oricum, să nu le scoți...
Aș da orice să am zilnic o așa surpriză...
Vino să te prezint câtorva dintre victimele tale.
Sunt trei aici în seara asta.
Te joci cu focul, Renée. Te amuză ?
Da. Pe tine nu te distrează ?
Se pare că ai devenit as în meserie.
Eu o duc șchiopătat. Alerg mereu după bani. E obositor.
Pot aranja ceva pentru tine în iarna asta.
Să-ți demonstrez buna-credință.
Unchiul tău este foarte bogat. M-am gândit și la el...
...dar este cam neplăcut...
E tristă bătrânețea care destramă...
Ai 200 sau 300 de franci la tine ?
Nu. Am doar 500.
Voi veni personal să-ți mulțumesc.
Nu te obosi. Voi scoate eu paguba cumva, dragă...
Scuzați-mă, soțul tău întreabă de tine.
Georges, trebuie să-ți spun ceva... Unchiul tău ...
El mi-a spus că e bogat. Așa e ?
Așa-i. Foarte bogat.
Mă vezi stapâna casei lui ?
El mi-a propus. Insistând.
Păi, fă așa.
Dar mă jenez, din cauza ta.
Belește-l, fătucă. E un ticălos.
Du-te. Te așteaptă.
Ai de gând să te duci la Dieppe cu Courbassol ?
Nu sunt sigur.
Trebuie să te duci. Canonnier a ieșit.
Canonnier ? A fost eliberat ?
Nu, a evadat.
I-a luat șase luni să fugă din Insula Diavolului. Șase luni !
De 10 zile stă ascuns în Dieppe.
Georges, îl poți vedea acolo. Ești un prieten de-al lui Courbassol.
Ai mână liberă acolo.
- Cum am să-l recunosc ? - Te va găsi el.
A primit vestea.
Ce ar trebui să-i spun ?
Că suntem prietenii lui credincioși.
Mai presus de toate, să nu pună piciorul în Paris.
Poliția atât așteaptă ca să-l umfle.
Dieppe..., ce zi...!
Au fost polițiști, reporteri, alegători,
informatori, hoți de buzunare ...
dar nu și Canonnier.
La sfârșitul după-amiezii, neobositul Courbassol și-a adunat trupele,
la hotelul central, unde fusese pregătit banchetul.
Georges, l-ai văzut pe Courbassol ? Ce tare e tipul !
I-a lăsat mască pe toți... Discursul său a fost triumfal.
Cabinetul nu va dormi la noapte.
- Ce ai ? - Am văzut o fantomă...
L-am văzut pe Canonnier. Sau... fantoma lui.
Este imposibil. E la bulău...
- Unde l-ai văzut ? - A urcat pe-acolo...
E greu...
Încetișor...
Aici, pe pat.
Mamă..., mamă...
Hai, Fernande...
Fernande, nu mai plânge... S-a-ntâmplat...
A picat prost...
Fernande, nu mai plânge...
Te vede lumea cu ochii roșii...
Ne-am înțeles. Vom anunța moartea ei mâine dimineață.
Hai, dragă, haide. Am întârziat la cină...
Du-te înapoi în camera ei.
Schimbă lenjeria de pat și pune niște flori...
Ai de gând să închiriezi camera mamei ?
Oh, Fernande... Nu-ncepe iar...
Tot hotelul este ocupat.
O cameră... este o cameră.
Du-te de-aici...
Ei ? Dle Randal...
Iată-te..., Randal...
Canonnier, Jean-François.
- Ai fost informat ? - Da. Te căutam...
Te întorci la Paris cu trenul. Vin și eu cu tine.
Nu facem așa.
La Margelle mi-a cerut să-ți spun să stai aici.
Gările sunt supravegheate.
Poliția te pândește...
De ce-și bagă preotul nasul în asta ?
Trebuie musai să ajung la Paris mâine. Contez pe tine să mă ajuți.
Să te bag în gura lupului ?
Nimeni nu mă va recunoaște. Uite...
Uite ce perucă mi-am tras... ...pana corbului.
Am făcut-o din capul unui turnător.
Am pătimit mult, Randal. Un periplu afurisit...
Crezi că voi sta înpotmolit aci ca vita ?
Mă bucur că te văd, Randal.
Ai preluat ștafeta.
Bătrâna scârțâie...
Uite cum trăiește deși ea a încetat de viață...
Spune, e dormitorul hangiului, nu ?
Au și seif...
Hai. Te urmăresc...
- După tine... - Nu fac nimic.
Fă-mi onoarea...
În cazul ăsta...
Uite ce-am adus din SUA...
...o bijuterie...
Clește, pilă, șurubelniță,
șperaclu, burghiu.
Au instrumente superbe în America.
Și n-ai văzut nimic încă...
Edison a inventat o baterie mică
ce poate fi ținută într-un toc de ochelari...
Pui un burghiu... și el face treaba în locul tău.
Chiar și luminează...
Am cumpărat una. Să-ți arăt...
Să nu te duci la Paris. Este periculos, crede-mă.
Știi...,
închisoarea te invață și lucruri bune.
Ai timp să reflectezi, să citești, vorbești, mai râzi...
...afli valoarea lucrurilor...
Am planuri, Randal, planuri uriașe.
Și nu sunt singur... am mulți prieteni care m-așteaptă...
Vom lovi.., tare...
Pe cine lovești ?
Lumea așteaptă vigoare. Noi o să-i vorbim...
O s-o schimbăm, o vom remodela, îi dăm o față mai umană.
- Crezi că lumea este frumoasă ? - Nu.
De-aia o reconstruim...
Tu, eu, și camarazii noștri.
Dar mai-nainte, trebuie să dezosăm carcasa burgheză
...prin frică, Randal,
folosind sistematic atentatele.
Eu unul, nu cred în violență...
Violența plutește oriunde... mi-e frică să nu mă ia valul ei...
Așa ziceam și eu cândva... se umbla cu mânuși...
și eu puneam mânuși.
Dar m-au prins, oricum.
Va veni și rândul tău, vei vedea. Sunt niște fiare sălbatice.
- Îi aștept. - Nu te măreți...
Când ai bani cu nemiluita e ușor... Am cunoscut acele zile.
E ceva acolo ?
Nu mare lucru... Niște bonuri valorice...
Am eu bani peșin.
Na, ia de-aci, jumi-juma'...
Prieteni ai mei dintotdeauna, voi mă cunoașteți bine...
Ia și asta, ca suvenir. Mai am una...
Eu spun lucrurilor pe nume...
Guvernul nostru este un cuib de vipere.
Vor arunca zoaie pe mine,
dar cuvintele nu lor nu mă afectează.
Doar faptele contează.
Care sunt faptele ? Le știm toți, și nu ne vine să credem.
Vedem ordinea socială fracturată...
Se prăbușesc, unul după altul, toți pilonii
care au susținut națiunea noastră cu tot trecutul ei glorios.
Familia, virtutea, proprietatea, patriotismul...
Societatea noastră este subminată de aceste vietăți ciudate,
de evrei, de masoni,
și de hoardele behăitoare ale socialiștilor
care semănă discordia în întreaga națiune
și vor să facă din Franța un club al lor, un bârlog, o celulă.
Bravo, bravo!
Și în fața acestei amenințări, ce a făcut guvernul nostru ?
Suntem pe marginea prăpastiei...
Un pas mai mult, și vom cădea...
Eu, unul, refuz să fac acest pas.
Voi utiliza toate energiile mele, pentru a face un pas înapoi.
Eu spun în mod clar, vreau să mă întorc spre trecut,
pentru a găsi acolo un exemplu de onoare și de logică.
Daca aș avea niște dinamită, l-aș da cu cracii-n sus chiar în clipa asta.
Te-aș împiedica...
Pentru că e acolo jos o femeie pe care o iubesc foarte mult.
Ești sentimental, nu-i așa ?
Uneori.
Nu pari așa... Ești o minte ageră, ascuțită ca lama.
Avem nevoie de oameni ca tine.
Vino cu noi.
În afară de plăcerea adevărului, cel ascuns adânc în interiorul nostru,
mai este ceva care merită lupta ?
Există, și te voi convinge.
Hai, e timpul să mergem jos...
- Simți un miros ? - Nu.
Nu-l miroși ?
E aur...
Un fel de aciditate.
Se taie, ca un fir de iarbă.
E aur aici, îți spun eu.
Uite...
Întinde mâna.
S-o "tăiem"...
Un moment mare, domnule.
Dragul meu Courbassol te-ai depășit pe tine însuți.
Mulțumesc, prietene.
- Vă duc la gară, domnule. - Cu plăcere, mulțumesc.
Jean-François!
Randal, Randal, oprește-te !
E unul de-al nostru, Randal. E polițist. Oprește-te.
Hoții ! Ajutor..., ajutor !
Am fost jefuit!
Mi s-au furat banii ! Mi s-au luat banii !
Ajutor! Cineva mi-a luat banii ! Prindeți hoțul !
În anul ce a urmat morții lui Canonnier,
atentatele politice s-au înmulțit.
Au fost puse bombe peste tot, chiar și în Palatul Parlamentului.
O parte dintre prietenii noștri au îmbrățișat cauza anarhiștilor.
Mulți au fost arestați.
Poliția ne hărțuia...
Oamenii s-au baricadat în casele lor,
meseria noastră era tot mai dificilă.
Broussaille s-a căsătorit.
A plecat din Londra, lasându-mi mie casa.
Lucram tot mai puțin și fără tragere de inimă.
Am stat departe de Franța.
Cine e la ușa ta ?
Mă duc eu...
Charlotte!
Ce e asta ? Arată ca o armură...
E trusa mea de urgență,
fitile și burghie portabile ...
Arăți ca un chirurg.
Deci, furtul este o profesie !?
Da. Și una foarte dificilă.
Și asta ce mai e ? Acum ai și tatuaje pe brațe ?
Este specialitatea lui Antoine. E un balon.
Îngrozitor. O să-l păstrezi totdeauna?
Mi-e teamă că da.
Singura modalitate de a scoate un tatuaj este cu injecții cu lapte de mamă.
- Mă păcălești. - Deloc.
Ai slăbit...
Ai riduri acolo.
Cum am să trăiesc fără tine ?
Și eu mă întreb asta.
Trebuie să spun că nu ai făcut mari eforturi să mă găsești.
Am crezut că așa ai vrut. Te-am rugat o dată să mă urmezi.
Crezi că era vreo fericire,
să stau în acea casă cu tata care nu vorbea cu mine ?
Toate prietenele mele s-au măritat.
Casa era goală...
Nu ieșeam, nu vedeam lume...
- E vina ta. - Ba nu.
- Ba da. - Ba nu.
- Ba da. - Nu.
A fost foarte greu să te găsesc, știi.
De-o săptămână stau în Londra.
Menajera ta nu m-a lăsat să intru, ce era să fac ?
- Cine ți-a dat adresa mea ? - Părintele La Margelle.
E un om ciudat, nu crezi ?
La Margelle ?
De ce râzi ? Și el e hoț ?
Aa... sigur...
Ți-era dor de mine ?
Vrei să rămân cu tine ?
Să-mi aduc valiza ?
Nu știu dacă tatăl tau s-a schimbat,
dar tu, ai rămas aceeași.
Spune-mi, nu îl îngrijești pe tatăl tău ?
- Are destule pe cap... - Așa e...
Unchiul Urbain și haremul lui de fătuci.
Ca la paradă, în toate culorile.
Dar...
la început era amuzant.
Le observam, le puneam chiar note.
Și el ? Se amuza ?
Le schimba tot timpul, le făcea "vânt".
Dar, brusc, a devenit răutăcios, a îmbătrânit.
Într-o dimineață, a venit Genevieve,
cu bagajele... Ai cunoscut-o, nu ?
Da.
E diferită de celelalte...
Genevieve e o femeie...
Ea s-a instalat, a schimbat toată mobila...
A vrut o sală de baie și diamante.
Papa i-a dat de toate.
A încercat să mă facă amică, îmi dădea cadouri.
Mi-a vorbit despre tine.
- Ce a spus ? - Prostii.
Mă descosea cu întrebări...
Într-o zi, am palmuit-o. N-ar fi trebui să fac așa ceva.
Oricum, mă gândeam doar la plecare.
Salut.
La revedere, Georges.
Charlotte s-a instalat în Londra, eu mi-am urmat drumul meu.
Hoții ! Hoții !
Sunt epuizat.
Mă înnebunesc cu alarmele lor. Au și broaște cu blocare la exploziv !
- Fii calm, Roger ! Nu te enerva ! - Nu mai pot.
Îmi pierd cumpătul.
E prea riscant. Renunț. S-a terminat pentru mine.
- Ei, spui și tu așa... - Pe sufletul mamei mele !
Broussaille a plecat. Nu mai am cu ce trăi.
Mă retrag la Veneția, și deschid un mic magazin acolo.
O să-mi pun exploziv la toate încuietorile.
Roger !
L-ai omorât ?
Nu, mai respiră...
În noaptea aceea abia am scăpat.
A venit vara..., Roger s-a retras, așa cum spusese...
Călătoream cu Charlotte.
Șase, negru.
Pariați.
Pariurile s-au închis.
Cinci.
Cei doi mi-au purtat noroc...
pentru prima dată.
Pariați. Faceți jocurile.
Pariați!
Pariurile s-au închis.
Câteva săptămâni mai târziu, o telegramă ne-a chemat la Paris.
Domnișoară Charlotte, domnule Georges...
Ei bine?
Domnul este pe moarte. Nu mai poate vorbi.
- Unde este ? - În birou. Nu l-am putut muta.
- Ce a spus doctorul ? - Că nu va trăi peste noapte.
S-a întâmplat brusc ?
Dintr-o dată.
A avut un atac cerebral acum două zile.
Lasă-ne singuri, te rog.
Marie-Jeanne, te rog s-o însoțești pe Madame în camera ei.
Georges și cu mine o să-l veghem.
Ce ciudat...
Mi-a fost frică de el toată viața.
Mi-era frică să-l revăd..
Acum, nu simt nimic.
Aproape nimic.
Ca și cum ar fi deja mort.
Știi că ne aude ?
Nu-mi pasă.
Crezi că ne-a dezmoștenit pe-amândoi ?
Probabil.
Ar trebui aruncată o privire prin testament.
Unde ar putea fi ?
La avocatul lui ?
O fi păstrat o copie și aici.
Știi cum e el.
Uite...
Sigur ăsta este.
Da, e testamentul.
6.200 acțiuni, trei procente,
casa din Ville d'Avray.
Am avut dreptate. Le dă pe toate Institutului Pasteur.
Du-te să te odihnești. Voi face altul.
Crezi că este posibil ?
Am mai făcut falsuri. Mă descurc. Fii liniștită.
Voi redacta ferparele. Vrei o ceașcă de cafea ?
Nu, mai târziu. Mulțumesc.
Nu te deranja.
Stai pe pace! Diavolul îl trage de picioare pe unchiul tău.
Lasă-l să-și termine treaba.
Spune-mi, ăsta-i un talent ascuns ?
Ce asemănare...
Am zărit-o pe dna Delpich la parter, mereu drăguță și amabilă...
Îi lași și ei ceva ?
Nu. Unchiul meu n-a găsit cu cale că ar trebui...
- Voi respecta ultima lui dorință. - Nu-mi fac griji pentru ea.
Cunosc un venerabil austriac care suspină așteptând-o.
N-are decât să facă pasul.
Și lucrările tale, Părinte ?
Biserica mea este la stadiul fundațiilor.
Trăim vremuri grele.
Unchiul meu nu te va uita.
Fie ca Domnul să-l binecuvânteze.
Vorbești mereu de biserici, Padre...
Aceste donații ... la ce le folosești ?
Dacă ți-aș spune, nu m-ai crede.
Te-ai gândit la toate ?
Data ?
S-a făcut...
Îi faci unchiului tău funeralii de primă-clasă ?
Unchiul meu a cerut sicriul sărmanilor.
Un exemplu sfânt de umilință.
- Asta întărește parohia. - Parohie ?
Glumești. O înmormântare civilă.
O înmormântare laică ? Nu m-aș fi gândit la așa ceva.
Ești nemilos...
De data asta e ultima suflare.
Da, s-a terminat.
S-a dus...
Dar chiar și așa, moartea nu-i o scuză.
Nu ar fi cazul să-i informăm pe servitori ?
Doar o secundă. Să termin...
Da ?
Te rog, Părinte... Am ceva să-ți spun.
Ai ceva să-mi spui, Madame ? Sigur că da... vorbim...
Ai fost căsătorită vreodată ?
Da, am fost căsătorită.
Dar am călcat strâmb,
sau, mai degrabă..., cineva m-a făcut să cad.
Georges Randal... omul pe care d-ta îl crezi cinstit,
e un hoț.
Ce spui ?!!
Un hoț ?!
Și încă de joasă factură !
Sunt convinsă că în clipa de față mă deposedează de tot ce-mi aparține.
Acum, mă fură.
După ce m-a furat de la soțul meu...
Vrei să spui că te-a furat de la dl Delpich ? Cum așa !?
A fost într-o seară în Valenciennes...
Eram în camera mea, el a intrat pe fereastra cu un pistol în mână.
Eram pe jumătate goală...
Mi-a pus pistolul la capul meu, și a jurat că mă împușcă, dacă fac un gest.
M-a violat...
Apoi, el a deschis sertarul și a luat toate scrisorile trimise de mama.
Există un secret dureros în familia noastră, Părinte...
Mama a avut un amant.
Georges Randal m-a santajat cu acele scrisori, m-a amenințat...
"Vino cu mine, sau voi spune tot tatălui tău."
N-am avut încotro și i-am cedat, abandonându-mi soțul, pe care-l adoram.
Nu mai spun de viața pe care am dus-o cu el după aceea...
Mi-e atât de rușine...!
Mârșavul ! Voi pune să-l aresteze îndată.
Dar, dacă mă gândesc... este imposibil.
De ce ?
Are scrisorile mamei d-tale.
Le păstrează. Trebuie să le aibă undeva la loc sigur.
Dacă Randal ar fi arestat, tatăl tău va afla adevărul.
E-adevărat...
Ce mă fac ?
Madame, în ciuda ispitelor carnale,
ai păstrat sentimentul religios ?
Oh, da.
Bravo, este nevoie de așa ceva în existența noastră.
Ai auzit ? I-am propus să se retragă la o mânăstire.
O mânăstire de bărbați ?
Foarte amuzant...
Cred că femeia asta halucinează, la fel ca toate celelalte.
S-ar arunca în foc să te salveze,
și-n clipa următoare te-ar trimite la eșafod.
Oh, Doame, cât de rece e viața dintr-o dată...
Suntem înconjurați de femei nebune și de bărbați sonați.
Ce obositor e...
acest dezgust față de ceilalți, față de tot,
chiar și față de sine...
De ce avem inimi ?
Ei, Padre...?
Nu vin la înmormântare.
Plec.
- Unde te duci ? - În China.
De ce nu ?
Ai putea spune că încerc să-mi asigur succesul prin obsesii.
Dar nu am obsesii.
Nici măcar un gol.
Tu...?
Presupun că vei abandona, și tu ca Roger...
- Te-ar surprinde ? - Nu.
Meseria asta e pe ducă, totul se năruie...
Și, ambițiile tale sunt îndeplinite, presupun...
Nu.
Nu ?!
Totdeauna am visat la chestii imposibile.
Și tu ...?
Într-o zi voi fi o persoană,
ca tine, de exemplu,
dar mai sigur de sine ...
Doamne, ne-ai dat neliniștea gândirii. E prea trist.
Îmi oferi o masă pentru a sărbatori moștenirea ta.
Este austriacul respectabil.
Dna Delpich nu va merge la mânăstire.
Mare păcat !
În concluzie, dră, aș dori să spun că sunt mulțumit
că tatăl d-tale a revenit la sentimente mai bune înainte de moarte.
Am avut pe biroul meu un testament prin care te dezmoștenea.
Acela este anulat de drept prin acest document olograf.
Totul e bine când se termină cu bine.
Am doar regretul că are o înmormântare civilă.
Dar trebuie să respectăm toate dorințele defunctului.
Vă conduc, dle notar.
La revedere. Ați fost foarte amabil. Vă mulțumim că v-ați deranjat...
Georges ! Aici erai ?!
Iată-te și bogată. Notarul a confirmat tot.
Notarul Vivon este cumsecade.
El va pleca în vacanță în luna iulie.
Servitorii sunt toți absenți în primele opt zile.
El are o broaște de siguranță, dar nicio alarmă.
Să mergem și noi la mare...
La fel ca rentierii ?
Toată luna iulie.
Și uităm de notarul Vivon, de seifuri, de încuietorile duble ?
Georges, e atât de bine să nu mai tremur pentru tine. Vei fi cuminte ?
Nu.
Crezi că aș putea ?
Așa aș dori...
Viața mea merge mai departe, Charlotte, ca înainte.
Nu așteapta nicio schimbare.
Dar toți prietenii tăi s-au retras.
Se poate, dar eu nu voi putea...
Este mai tare ca tine ?
Mai puternică decât orice.
Prima dată, la Montareuil, nu știam asta.
Dar apoi, dupa ce i-am spart biroul
și am văzut bijuteriile strălucind în umbră,
am simțit greutatea lor în mână ...
Am făcut-o să mă răzbun pe tatăl tău, ca o sfidare...
Dintr-o dată, am cunoscut fericirea.
M-am simțit viu.
Eram împlinit... aveam greutate...
O mare bucurie...
Noaptea, într-o casă necunoscută,
când totul este adormit iar eu ajung acolo,
și toate acele lucruri sunt expuse,
mă simt ca renăscut.
Și apoi ?
Apoi ?
Mă întorc acasă.
Și iar mă simt lipsit de valoare,
așteptând...
o viitoare ocazie...
Aștept să încep din nou.
Am nevoie de tine, Charlotte.
Doar ție îți pot spune că sunt singur.
Paris.